Under letandet efter information om tillverkaren Klein & Quenzer stötte jag på följande tidningsartikel som var införd i en lokaltidning i Idar-Oberstein någon gång under kriget. Jag har försökt översätta den så att tidsandan, som uttrycks av lojalitet med regimen, de kämpande soldaterna samt hembygden inte skall gå förlorad.
”Järnkors från Idar-Oberstein
Utmärkelser för våra tappraste soldater framställs av metallvarufabrikerna i stadsdelen Oberstein
Inte en dag går utan att det från vår närmaste omgivning berättas att en tapper son från vår bygd eller från annan trakt blivit tilldelad järnkorset. Bland de sårade, som vårdas på lasarett i närheten och blivit så återställda att de kan vistas ute, träffar vi många som bär andra klassens svart-vit-röda band eller första klassens utmärkelse. Oavsett om de unga och äldre männen tillhör armén, krigsmarinen eller Luftwaffe (1) har alla i kampen mot fienden fullgjort särskilda prestationer.
Kanske härstammar några av de järnkors som förlänats dessa från Idar-Oberstein, ty i stadsdelen Obersteins metallvarufabriker framställs järnkors - uppdragen förmedlade genom partiet (2) – i stort antal.
Vi granskar verksamheten. Med glädje och iver skrider kvinnliga och manliga medarbetare till verket: De vet att varje kors som framställs genom deras hantverksskicklighet en dag kommer att betyda hembygdens tack till en tapper frontsoldat.
Det är inte så enkelt att förfärdiga det enkla korset. Många arbetsmoment är nödvändiga innan det har fått den sista finslipningen. Och ändå går varje moment så snabbt att de dagliga produktionssiffrorna är rätt höga.
Till en början ser vi bara långa, smala järn- och nysilverplattor. Nu - stansmaskinerna trycker med sin fulla vikt på järnet, och ut faller stycke efter stycke i den första råformen. Vid präglingsmaskinerna görs andra förarbeten. Materialet här är nysilver som pressas i form av järnkors. Därefter hamnar nysilverdelarna i skärmaskinen, som skär ut innerdelen så att endast ramen blir kvar. (3).
Samtidigt har korsens järndel hamnat i ett annat rum där det får den mörka färgen och bränns så att den behåller färgen. (4). Vid ett exakt gradantal torkas det och skall nu lödas, innebärande att delarna sätts ihop till det utseende som vi alla känner till. I två nysilverramar skall järnkorset (5) med en tolerans på bråkdelar av en millimeter med lödkolvens hjälp infogas och sammanfogas. Senare kommer lödställena att putsas, befrias från grader och försilvras. Poleraren åstadkommer högglans genom borstning med största uppmärksamhet.
Därmed är framställningens sista arbetsställe nått. Efter en sista noggrann kontroll packas järnkorset med det svart-vit-röda bandet och skickas till vederbörlig wehrmachtenhet. Vart och ett utgörande ett bevis för vår hembygds industris precisionsarbete.”
Så långt artikeln. Mina egna kommentarer:
1) Waffen-SS nämns inte trots att det i någon mån var ett eget vapenslag.
2) Denna formulering antyder en överdriven lojalitet med regimen. NSDAP må ha varit mäktigt, men upphandlingen av utmärkelser sköttes av presidialkansliet. Kanske någon lokal partiinstans agerade mellanhand?
3) Detta sätt att framställa silverramen övergavs 1942 eftersom det ökande behovet av järnkors krävde en rationellare metod. Man övergick till att göra ramen av nysilvertråd i stället för att stansa ut ramen ur plattor.
4) Tekniskt kunniga samlare känner säkert till fackuttryck för dessa olika arbetsmoment. Jag har översatt ordagrant från tyskan.
5) I detta fall menas ”kärnan” som ju faktiskt är ett järnkors i sig självt.
Källor:
”Nationalblatt Kreis Birkenfeld-Baumholder”. Okänt datum, men beskrivningen av arbetsmomenten indikerar någon gång under krigets första hälft.
”Schwert und Spaten” nr 9 1942.
Om tillverkningen av järnkors
Re: Om tillverkningen av järnkors
Jag hittade denna intressanta bild som föreställer järnkorstillverkning hos C.E. Juncker i Berlin. Någon mer information om bilden föreligger ej.
Till vänster på arbetsbordet ser vi de färdiga innerdelarna av järn, "kärnorna" och till höger de yttre silverramarna. Men varför är de senare uppdelade i två högar? Att sortera ramarna i fram- och baksidor verkar ju onödigt eftersom de är identiska. Eller är de olika? Skillnaden kanske är att framsidan är försedd med en anvisning för öglan till bandringen.
Det pågående arbetsmomentet ser ut att vara filning av korsets ytterkanter efter sammansättning av de tre delarna. Varefter korsen samlas i skålar till höger. Ser inte korsen stora ut för att vara EK2? Särskilt det som ligger närmast i bild men även det som är under arbete. Kan det vara riddarkors? I så fall kan det ju finnas anledning att skilja på fram- och baksidan. För den händelse ena sidan redan är försedd med silverstämpel och/eller tillverkarens märkning.
Bilden väcker fler frågor än den besvarar.
Till vänster på arbetsbordet ser vi de färdiga innerdelarna av järn, "kärnorna" och till höger de yttre silverramarna. Men varför är de senare uppdelade i två högar? Att sortera ramarna i fram- och baksidor verkar ju onödigt eftersom de är identiska. Eller är de olika? Skillnaden kanske är att framsidan är försedd med en anvisning för öglan till bandringen.
![Question :?:](./images/smilies/icon_question.gif)
Det pågående arbetsmomentet ser ut att vara filning av korsets ytterkanter efter sammansättning av de tre delarna. Varefter korsen samlas i skålar till höger. Ser inte korsen stora ut för att vara EK2? Särskilt det som ligger närmast i bild men även det som är under arbete. Kan det vara riddarkors? I så fall kan det ju finnas anledning att skilja på fram- och baksidan. För den händelse ena sidan redan är försedd med silverstämpel och/eller tillverkarens märkning.
Bilden väcker fler frågor än den besvarar.
- Bilagor
-
- Järnkorstillverkning hos Juncker.jpg (325.35 KiB) Visad 12617 gånger